DANSER MED ULVER
Er det den siste?
Vet ikke. Vi har ikke mer eter heller.
Hei, du! Er han den siste?
For noe søl.
Det har i hvert fall ikke gått koldbrann i den.
Men det gjør det hvis vi ikke amputerer snart.
Jeg kan ikke sage hvis jeg ikke kan holde øynene åpne.
Beklager.
Vi tar litt kaffe. Han kan vente et par minutter.
- Er det Tuckers soldater? - Ja, sir.
Hvor lenge har det vært sånn?
Vi fant dem i dag morges. De har vært her i to dager.
Er det deg, løytnant?
Jævler.
Du burde gå i dekning.
Jeg mener det. De er gode til å skyte. Dukk.
Sånn, ja.
Har du vært på lasarettet?
Det nyttet ikke.
Hva er det som foregår her?
Hva som foregår? Godt spørsmål.
Du kan jo spørre majoren,
men han aner ikke. Han er altfor opptatt.
Han prøver å forstå hvorfor det er slutt på isen i offisersmessa.
Så er det generalen.
Han er her for å se showet. Han vet bare at det ikke skjer noe.
Men det stemmer ikke helt. Ballongen vår ble jo skutt ned.
Vi har voktet på hverandre i hele dag.
Majoren kikker på generalen.
Han tenker at han burde gjøre noe.
Vi vet godt hva det betyr. Jeg vil jaggu ikke være førstemann.
De skal være medtatte, de også.
Men alle vet at Tuckers soldater er noen hardhauser.
Det eneste som har blitt drept, er tre melkekuer.
Men det forandrer seg snart.
Din jævel.
Noen av gutta sier at hvis ikke skal slåss,
så kan vi like godt avgjøre det med et slag poker.
Kan du tenke deg det?
En flokk soldater, som sitter på et jorde
og spiller kort.
- Hva er det, sir? - Det ser ut som et selvmord.
Tucker!
- Hva sa du til ham? - Ikke en døyt.
Bra, løytnant!
Kom tilbake, din jævel!
- Du klarer ikke det en gang til! - Gjerne for meg.
Tilgi meg, Herre.
Jeg har ham.
Ikke la dem ta foten min.
Slapp av, gutt. Du skal få beholde foten din.
Jeg sverger ved Gud.
Hent sanitetsvogna mi.
Hent sanitetsvogna og kirurgen min.
Den offiseren er verd å redde.
Livets forunderlighet kan ikke måles.
Da jeg ville framskynde døden, ble jeg opphøyd til levende helt.
Jeg ble også tildelt hesten Cisco, som jeg red på den dagen,
og jeg fikk velge hvor jeg skulle bli stasjonert.
Mens blodbadet fortsatte østpå, dro jeg til Fort Hays,
en øy av mennesker og ting, omgitt av endeløs prærie.
- Hvor er major Fambrough? - I enden av gangen.
"Løytnant John J. Dunbar."
- Løytnant John J. Dunbar? - Ja, sir.
"Ja, sir."
- Indianerdreper? - Unnskyld?
Du skal til et nybyggerområde. Det vil si indianerland.
Derfor er du indianerdreper. Jeg ble ikke major fordi jeg er dum.
- Nei, sir. - "Nei, sir."
Det står her at du har fått en æresbevisning.
- Og så sendte de deg hit? - Jeg er her etter eget ønske.
Jaså? Hvorfor det?
Jeg har alltid hatt lyst til å se nybyggerområdet.
Du vil se nybyggerområdet?
Ja, sir. Før det forsvinner.
Jeg har fått en intelligent gutt.
Sir ridder...
Jeg sender deg på et ridder oppdrag.
Meld dem til tjeneste hos kaptein Cargill
ved rikets ytterste utpost, Fort Sedgewick.
Mitt personlige segl fører deg trygt
gjennom det ville, ugjestmilde landet.
Jeg lurte på noe...
Hvordan skal jeg komme meg dit?
Tror du ikke at jeg vet det?
- Men jeg vet ikke... - Ti stille.
Jeg er i gavmildt humør, og vil oppfylle ønsket ditt. Ser du bonden?
Han kaller seg Timmons. Han skal til Fort Sedgewick. Kjør med ham.
Han kan veien. Det var alt.
Sir ridder...
Jeg har tisset i buksa.
Og det er ingen som kan gjøre noe med det.
God reise!
Og god reise til meg!
Skaff det til i morgen.
Jeg vil ha kronen min.
- Hva behager? - Er du døv?!
Jeg vil ha kronen min nå!
Nei.
- Jeg skal hente kronen din. - Nei...
Sir?
Kongen er død.
Lenge leve kongen.
Få vekk ungene!
Hva i huleste er det?
Hva er det?
Hva i huleste er det?
Skriv det i boka di!
Hvis det ikke var for selskapet, ville jeg storkost meg.
Han mener det godt, men han er muligens
den ekleste mannen som jeg noensinne har møtt.
- Hvor langt er det til fortet? - Langt.
- Hvor langt? - 67 mil, kanskje.
Hvorfor haster det så fælt med å komme til Sedgewick?
Jeg er stasjonert der. Det er hjemmet mitt.
Du er ikke kravstor av deg, kamerat.
Se borti hogget.
Hva har du der?
Hjemme østpå sier de sikkert: "Hvorfor skriver han ikke?"
Idiot!
Kom deg opp, Timmons.
Timmons.
Kom deg opp.
Kom igjen.
Stakk du meg i ræva?!
For helvete!
Nå får jeg blåmerke.
Korporal Guest?
Du trenger ikke snakke med meg. Bare kom ut.
Det er over.
Samle karene foran kvarteret mitt.
Dere hater meg.
Men jeg føler ikke det samme for dere.
Dere ble her.
Dere ble her, selv om de tok alle hestene.
Dere ble her, selv om de andre deserterte.
Dere ble her, selv om hæren sluttet å sende forsyninger.
Jeg har sett etter vogna fra Fort Hays, akkurat som dere,
dag ut og dag inn.
Jeg kan bare si at jeg er stolt av dere.
Pakk sakene deres. Vi skal dra.
Hæren kan dra til helvete.
Gå og pakk sakene deres.
Hvorfor har vi ikke sett noen bøfler?
Bøfler er umulige å bli kloke på. Noen ganger er de borte i dagevis.
Andre ganger vrimler det av dem, som krøller på en hore.
- Hva med indianere? - Jævla indianere.
Du ser dem bare hvis de er døde. Tjuvpakk og tiggere, hele hurven.
Ikke akkurat en livlig bedrift.
Kjør ned dit.
- Hvorfor det? Det er ingenting der! - Fordi jeg sier det.
Kjør ned dit.
Det er ingenting her, løytnant.
Løytnant!
De har enten stukket av eller blitt drept.
Ålreit. Less av vogna.
Hæ? Skal vi la alt stå igjen her?!
- Jeg blir her, jeg også. - Det er jo ingenting her!
Nei, ikke for øyeblikket. Vi vet ikke hva som har skjedd.
Siden det er som det er, kan vi like godt gjøre vendereis.
- Dette er posten min. - Posten din?
Ja, posten min.
Posten? Herrejesus...
Er du sprø, gutt?
Gærning...
- Det er posten min. - Greit! Ikke sikt på meg.
Forsyningene er mine. Kom deg ned og hjelp med meg å lesse av.
Vi bare prater. Legg den fra deg.
Jeg skal si at du er her.
Bra.
Lykke til, løytnant.
Takk.
Fort Sedgewick var forlatt.
Jeg venter på at garnisonen skal komme tilbake.
Stedet har forfalt,
og jeg går i gang med gjenoppbyggingen i morgen.
Forsyninger har jeg nok av, og naturen er alt jeg drømte om.
Det fins ikke noe liknende sted på jorda.
Fy, hest.
Dyrene i vannet hadde ikke blitt forgiftet. De var skutt.
Men hvorfor? For moro skyld? Eller av ondskapsfullhet?
Jeg trodde at soldatene her sultet, men dyreskrottene motbeviste det.
Hulene var et enda større mysterium.
Hva kunne fått mennesker til å bo i huler?
Kanskje de var redde. Kanskje det var et slags opprør.
Jeg kan ikke finne noen logisk forklaring.
Kanskje avløserne mine kan gi meg et svar.
En gang til, Cisco.
Bare en hvit mann lager et bål som alle kan se.
Kanskje det er flere enn én.
Kanskje det er tre eller fire.
Da vet jeg om tre eller fire som aldri kommer herfra.
Vi har ingenting å komme hjem med.
Vi har ikke rifler. De hvite har alltid rifler.
Det er vanskelig å si hvor mange de er.
Vi glemmer det og rir hjem.
Bare ri hjem, dere. Men jeg vil heller dø
enn å tillate en eneste røyksøyle i mitt eget land.
Han gir seg ikke før vi er døde, alle mann.
Bare se på meg...
Ikke gjør muldyra mine noe.
Jeg er fornøyd med innsatsen min.
Men på tross av forbedringene var det noe stygt med stedet.
Det er som et sår, som bruker tid på å gro.
Jeg har vært her i nesten 30 dager.
Jeg har begynt å like dagliglivet på Fort Sedgewick.
Spesielt de daglige rekognoseringene med Cisco.
Hver dag rir vi lenger ut på prærien,
og hver lille oppdagelse brenner seg inn i hukommelsen min.
Jeg er visst strandet her, for det har ikke kommet noen.
Det må skyldes et problem som hæren sikkert løser snart.
Kanskje optimismen min er tåpelig.
Men når jeg ser mot øst,
håper jeg fremdeles at det er tropper på vei.
Fremdeles ingen tegn til kaptein Cargills soldater.
Jeg har begynt med rasjonering,
som om jeg var en del av en hel garnison.
Det er en ulv som følger med på hva som foregår her.
Den plager meg ikke.
Bortsett fra Cisco, er den mitt eneste selskap.
Den har dukket opp hver ettermiddag i to dager.
Den har to hvite poter.
Hvis den kommer i morgen, skal jeg kalle den To Sokker.
Det har nesten gått en måned uten at noen har kommet.
Jo lenger dette fortsetter, jo mer svinner håpet mitt.
Regnet har holdt meg innendørs i nesten to dager,
og jeg har begynt på en presenning.
Jeg er svært ensom, men jeg er egentlig ikke ulykkelig.
Hei, du!
Jeg har møtt min første ville indianer.
Han prøvde å stjele hesten min.
Da jeg ga meg til kjenne, ble han redd og løp sin vei.
Jeg har begravd overflødige våpen, så de ikke faller i fiendehender.
Jeg beholder bare det mest nødvendige.
På rideturene mine holder jeg meg innenfor synsvidde av fortet.
Jeg forbereder meg på å få besøk igjen.
Vet ikke hvor mange det er av dem, men det er sikkert flere.
Jeg prøver å få fortet til å se sterkt og stabilt ut.
Men jeg er fremdeles alene. Kommer det ikke noen snart,
er kanskje alt håp ute.
Sparkende Fugl har holdt seg for seg selv i noen dager.
Jeg liker ikke å se medisinmannen gå rundt for seg selv.
- Hva sier kvinnen hans? - At han holder seg for seg selv.
- Det var ikke det jeg spurte om. - Hva spurte du om, da?
- Hva sa hun? - At han holder seg for seg selv.
Det var det hun sa.
Sørg for at jeg får mørt kjøtt. Tennene mine er ømme.
Kan jeg komme inn?
Nei, la ham sitte hos meg.
Landets sommerdrakt er vakker, men jeg har ikke sett på den.
Men bøflene lar vente på seg.
Og er alltid bekymret for de sultne magene til barna.
- Jeg har overveid en dans. - En dans er alltid en god ide.
Det hadde vært fint å få et sikkert tegn.
Tegn er rare greier. Vi vet om de er gode eller dårlige.
Av og til er de vanskelige å tyde.
En klok mann tenker på sånt.
Hvis han fremdeles er forvirret, forteller han det til andre.
En klok mann ville fortalt det til deg eller meg.
Jeg har sett et tegn.
Har du det?
Jeg har sett en mann. En naken hvit mann.
Er du sikker på at det var en mann?
Jeg så kjønnsdelen hans.
Snakket du med ham?
Nei.
Ingenting har skjedd på to dager. De vet sikkert at jeg er her nå.
Jeg har forberedt meg på alle tenkelige måter.
Kan ikke forsvare meg ordentlig,
men jeg vil prøve å sette meg i respekt når de kommer.
'Postscriptum.'
Mannen jeg så, var en imponerende kar.
Kanskje han er en gud.
Eller en hvit høvding med store gaver. Vi må snakke med ham.
Jeg blåser i snakket om en hvit mann.
Han er ikke sioux, og derfor er han underlegen.
Når jeg hører at det er flere hvite på vei, må jeg le.
Vi tok hundre hester fra dem. Det var ikke noen ære i det.
De er dårlige til å ri og skyte. De er elendige.
Soldatene deres ville ikke overlevd en vinter her.
Og folk sier at de er på frammarsj? Jeg tror at de snart kommer til å dø.
Den tosken har sikkert gått seg vill.
Vind i Hårets ord er sterke.
Det er sant at de hvite er en sørgelig rase.
Men de hvite kommer. Selv våre fiender er enige i det.
Så når jeg ser en fryktløs mann i landet vårt,
tror jeg ikke at han har gått seg vill. Han har medisin.
Jeg tror at han kan tale for alle de hvite som er på vei.
Jeg tror at han er en mann som vi kan inngå traktater med.
Sparkende Fugl ser alltid framover, og det er bra.
Men den mannen kan ikke beskytte oss eller skaffe mat til barna.
Han betyr ingenting for oss.
Jeg tar med meg noen krigere og skyter ham full av piler.
Hvis han har medisin, blir han ikke såret.
Hvis han ikke har medisin, så dør han.
Ingen kan gi andre råd.
Men å drepe en hvit mann er en alvorlig sak.
Dreper du én, kommer det flere.
Det er lett å bli forvirret av alle disse spørsmålene.
Det er vanskelig å gi noe råd.
Vi må snakke mer om det. Mer har jeg ikke å si.
- Hva er det nå? - Vi syns ikke at det er lurt.
Stjeler vi hesten til en hvit gud, lager folk sanger om oss.
- Kanskje. - Da kan vi bli med på krigstokt.
- Hvem får hesten? - Det gjør jeg.
Den er min, men vi kan dele på den. Er ikke det en god plan?
Det er bestandig det samme.
Vi blir helter!
De kommer til å skrive sanger om oss!
Hva skjedde?
Armen min virker ikke lenger.
Du burde ikke falt av. Nå blir det bråk.
Det var ditt forslag.
Planen var å stjele hesten, ikke falle av.
Hva er det?
Oter er skadet.
Hva glor du på?!
Når faren min hører om dette, får jeg juling med buen hans.
Herregud...
Jeg er Vind I Håret!
Ser du at jeg ikke er redd for deg?! Ser du det?!
De som dro ut mot utene, har kommet tilbake.
Det er mange hjerter i jorda.
Jeg har angrepet det på feil måte.
Jeg har bare gått og ventet, men på hva da?
Å bli funnet? At indianerne skal ta hesten min? Å se bøfler?
Jeg går rundt som på eggeskall, og jeg er luta lei av det.
I morgen rir jeg ut til indianerne. Vet ikke hvordan det går.
Men jeg har blitt et mål, og et mål gir dårlig inntrykk.
Jeg er ferdig med å vente.
Hva glor du på?
Dæven!
Vent.
Vent...
Vent, vent.
Du trenger hjelp. Du er såret.
Du trenger hjelp.
La meg hjelpe deg.
Du er såret.
Hun er såret.
Du er ikke velkommen her!
Hun er såret.
Forsvinn herfra!
Du er ikke velkommen her! Forsvinn!
Stopp!
Soldaten kom ikke for å slåss.
Han rir sin vei, og vi lar ham dra.
Jeg er enig med Sparkende Fugl.
Vi må prate med den hvite mannen og finne ut hvorfor han er her.
Hvis rådet bestemmer seg for å snakke med ham, er det vedtatt.
Men det er for galt at en stor høvding som Ti Bjørner
skal fly og spørre en ussel, hvit inntrenger,
som bare har én klok hest og et eneste klesskift.
Jeg skal ikke noe sted.
Det skal du.
Og du blir med.
Mer har jeg ikke å si.
Velkommen.
Kom. Kom og sett dere. Sett dere.
Bare et øyeblikk.
Han har gått fra vettet.
Tatanka.
Bøffel?
Bøffel.
Den bistre virker tøff. Håper at jeg slipper å slåss med ham.
Han virker ærlig og likefram.
Jeg liker den stille veldig godt. Han er tålmodig og nysgjerrig,
og ivrig etter å kommunisere. Han virker som en viktig mann.
Bøffel.
Jeg gjorde et enda større inntrykk neste gang de kom.
Jeg viste dem en kaffekvern, noe de ikke hadde sett for.
Er ikke kaffen god?
Kanskje for sterk?
Smak.
Sukker.
Vil dere ha litt?
Det var mye.
Det er hyggelig å ha selskap. Mye er fremdeles usagt,
og jeg har på følelsen at de vil ha noe av meg.
Ga dem kaffen og sukkeret. Det var lite igjen, uansett.
Jeg tror at jeg kan si at det er grobunn for et godt forhold.
Står Med Knyttneve.
Vi må snakke sammen.
Gror sårene dine bra?
Ja.
Liker du å bo her sammen med familien min?
Ja, jeg er glad for å være her. Men jeg savner mannen min.
Kanskje du finner en ny mann med tid og stunder.
Jeg hører fra mange kilder at de hvite er på vei.
De trenger inn på områdene til alle stammene. Snart er de her.
Den hvite mannen som bor i det gamle soldatfortet...
Jeg tror at han har et godt hjerte.
Jeg er redd for den hvite mannen.
Jeg er redd for at han skal si til andre at jeg er her.
Jeg er redd for at de skal komme og ta meg.
Da ville alle krigerne våre bekjempet dem.
Jeg forstår ikke den hvite mannens språk, og han snakker ikke lakota.
Det er lenge siden jeg har snakket det språket.
Jeg vil gjerne at du skal prøve.
- Jeg husker det ikke. - Jo, det gjør du.
Det er dødt i meg.
Jeg ber deg om det for hele stammens skyld.
Han vet ting om de hvite som vi ikke vet. Du må huske det.
- Du må huske det. - Jeg klarer ikke.
Vil hun snakke de hvites ord?
Hun vil bare være vanskelig.
Det er hun som gråter. Kanskje det er du som er vanskelig.
Christine!
Billy, la valpene være!
Få inn ungene.
Gå inn.
Christine!
Hvor er du?!
- Her oppe, mamma! - Kom deg ned!
Hold deg der! Dukk!
- Hvem er det, Willie? - De ser ut som pawnee'er.
Fedrene våre snakker med dem.
- Hva vil de? - Vet ikke.
Løp, Christine! Løp!
Christine!
Mamma!
Kom, To Sokker. Det er bacon.
To Sokker er blitt en god venn.
Han spiser ikke av hånda,
men de skarpe øynene og ørene advarer meg når noe ikke stemmer.
Tatanka?
Nei, jeg har ikke sett noen bøfler.
Beklager.
Er dere sultne?
Jeg har masse mat.
Ingenting av det jeg har hørt om indianerne, stemmer.
De er ikke tiggere og tyver, og de er ikke busemenn.
De er tvert imot høflige, og har humoristisk sans.
Kommunikasjonen går langsomt, og den stille er frustrert.
De fleste framskrittene er basert på misforståelser.
Jeg tenkte på å spørre om jenta som jeg fant på prærien,
men det temaet virket altfor komplisert.
Men én ting er sikkert. Det er ingen bøfler her.
Og det bekymrer dem dypt.
Gårsdagens besøk var det beste hittil.
Jeg er invitert til landsbyen, og jeg gleder meg til det.
Vi har ventet på deg.
Vi har ventet på deg
Fortell ham at vi er glade for at han er her.
Hallo.
Du... her...
...bra.
Takk. Jeg har det bra.
Spør hvorfor han er på soldatfortet.
Soldatfortet...
Vent, vent.
- Hva heter dere? - Heter?
Hva heter han?
Han har rett.
Først må man presentere seg.
Han...
Han... Spark...
- Spark? - Mer.
- Mer spark? - Sparkende...
Fugl. Sparkende Fugl.
Hva er han? Er han en høvding?
Nei, en...
En hellig mann.
Hva heter du?
- Jeg vet ikke... - Hva blir du kalt?
Å reise seg?
Å stå? Står.
- Heter du Står? - Står.
- Med... - Står Med.
- Knyttneve? - Ja.
Står Med Knyttneve.
Står Med Knyttneve, jeg heter John Dunbar.
John Dunbar.
- Dunbar. - John Dunbar.
- Dun Bear? - Nei, ikke Dun Bear.
Dunbar. Ikke Dun Bear.
Jeg har gjort et spennende gjennombrudd.
Jenta jeg fant, snakker engelsk. I dag gjorde vi store framskritt.
Jeg vet ikke hvordan en hvit kvinne havnet hos indianerne,
men hun er ikke noen fange.
Jeg er ikke redd, men føler ikke at alle vil ha meg her.
Det må ha vært Sparkende Fugl som foreslo det.
Han og jeg er som to unger
som gjerne vil bli bedre kjent med hverandre.
Men av en eller annen grunn svarer jeg ikke på alle spørsmål.
Det er noe som sier meg at jeg ikke burde fortelle for mye.
Det var godt å komme tilbake til Fort Sedgewick,
selv om jeg gleder meg til neste besøk hos mine nye naboer.
Dette er hjemmet mitt. Jeg venter fremdeles på hjelp,
og håper at forhandlingene med præriefolket fører fram.
Bøfler! Bøfler!
Jeg har sett bøfler!
Bøfler...
Tatanka!
De sendte ryttere for å følge sporene til bøflene.
Da jeg hadde pakket sakene mine, hadde hele stammen dratt.
Effektiviteten og hurtigheten til dette folket
ville imponert alle militære ledere.
Over natta gikk jeg fra å være uglesett
til å bli høyt respektert.
Jeg møtes med varme smil og vennlige blikk.
Jeg har blitt berømt.
Løytnant.
Speiderne fant sporet etter mine anvisninger.
Det var ikke vanskelig å finne.
En gigantisk fuge i bakken som strakte seg til horisonten.
Det var vanskelig å forestille seg hvor mange dyr som måtte til.
Løytnant.
Hvem kunne gjort noe sånt?
Det måtte være et folk uten verdier eller sjel,
som ikke brydde seg om sioux'enes rettigheter.
Hjulsporene fjernet enhver tvil, og jeg ble fylt av sorg,
for jeg visste at det bare kunne være hvite jegere.
De glade stemmene ble like tause som de døde bøflene,
som lå der og råtnet.
De hadde bare blitt drept for prisen på tungene og skinnet.
Løytnant.
Plutselig forsto jeg hva som hadde skjedd.
Jeg prøvde å overbevise meg selv om
at de hvite mennene hadde fortjent å dø.
Men det nyttet ikke. Jeg ville gjerne tro
at Vind I Håret og alle de andre som hadde deltatt i massakren,
ikke var stolte av det. Men det var de.
Det gikk opp for meg at kløften mellom oss var større
enn jeg noensinne kunne ha forestilt meg.
De feiret den kommende jakten.
Det var vanskelig å vite hvor jeg burde være.
Vet ikke om de forsto hvorfor, men jeg kunne ikke sove blant dem.
Jeg hadde ikke fått noen anklagende blikk.
De var bare et forvirret folk som ikke kunne forutse framtiden.
Gikk det bra?
Jeg orker ikke mer.
Jeg er mett.
Og jeg kan ikke fortelle historien flere ganger.
Vil du prøve den?
Vær så god.
Jeg kan ikke ta imot den.
God byttehandel.
Det er en god byttehandel.
Nei, jeg orker ikke. Jeg er mett og trøtt.
Stor tatanka.
Det er min hatt.
Du har tatt hatten min.
Min hatt.
Jeg fant den på prærien. Nå er den min.
Min hatt.
Den hatten er løytnantens.
Han kastet den på prærien. Han ville ikke ha den.
Som du ser, vil han ha den nå.
Alle vet at det er en soldathatt, og vi vet hvem som bruker den.
Det er greit at du vil beholde den,
men da må du gi ham noe til gjengjeld.
God byttehandel.
Der er du, Cisco.
Det er som om hver dag ender med et mirakel.
Og hvor Gud enn måtte være, så takker jeg for denne dagen.
Det var ingen vits i å bli lenger. Vi hadde mer enn nok kjøtt.
Etter tre dager hadde vi mistet noen ponnier,
og bare tre mann hadde blitt skadet.
Jeg har aldri møtt et så lattermildt folk
med så stor omsorg for hverandre.
Jeg kan bare beskrive dem som harmoniske.
Jeg har ofte følt meg alene,
men jeg har aldri følt meg så ensom som i dag.
Red en lang tur i dag. Ingenting å rapportere.
Jeg kjeder meg, og timene i ensomhet virker endeløse.
Det er vanskelig å oppvise noen entusiasme for pliktene mine.
Og fortet begynner å forfalle.
Jeg savner vennene mine.
Jeg ser ansiktene deres for meg, men det er ikke nok.
I morgen vil jeg besøke dem.
Kanskje det er litt dristig av meg, men det kan vel ikke skade?
De er jo naboene mine.
De velkjente nattelydene er en trøst for meg.
Livet på prærien er godt, og stort sett er jeg tilfreds.
Interessen min for indianerne er mer enn nysgjerrighet.
Jeg føler en sterkere tilknytning til dem
enn mine militære plikter.
Dra hjem!
Dra hjem, To Sokker.
Slem ulv!
Du har rett. Det er noe spesielt med ham.
Han burde få et ordentlig navn.
Det er høst. Jeg er mye sammen med vennen mine.
De har gitt meg et eget telt.
Vi snakker sammen hver dag, men Sparkende Fugl er frustrert.
Han vil vite hvor mange hvite som er på vei.
Jeg svarer at de fleste hvite bare er på gjennomreise.
Men det er en halvsannhet. En dag er det for mange av dem,
men det kan jeg ikke få meg til å fortelle.
Står Med Knyttneve vet sikkert at jeg skjuler noe.
Men hun sier ikke noe.
De skal krige med pawnee'ene, og jeg har bedt om å få bli med.
Det var sikkert en tabbe, men jeg kan ikke trekke meg nå.
De er vennene mine. Pawnee'ene har vært fæle mot dem.
Håper at jeg ikke har gått for langt.
Kom inn.
Sett deg.
Sparkende Fugl vil vite hvorfor du vil krige mot pawnee'ene.
De har ikke gjort deg noe.
De er siouxenes fiender.
Bare sioux krigere kan bli med.
Jeg har vært kriger lenger enn mange av guttene
som skal være med. Si det.
Det å være sioux kriger
er ikke det samme som å være hvit kriger. Du er ikke klar.
Jeg forstår det, men jeg kan ikke lære det i leiren.
Han ber deg også om
å passe på familien hans mens han er borte.
Det er en stor ære for deg.
Fortell at jeg med glede skal passe på familien hans.
Han takker Danser Med Ulver.
Hvem er Danser Med Ulver?
Det er det navnet de har gitt deg.
Danser Med...
Det var sant. Den dagen...
Danser Med Ulver.
Hvordan sier dere det?
Du kan godt fortsette å snakke de hvites språk med ham.
Jeg liker å snakke det.
Jeg er her.
Kom.
Jeg barberte den vekk.
Bare fortsett.
"Gress vokser på prærien."
Feil. Du sa: "Ild lever på prærien."
Ikke le av meg.
Prøv denne: "Den mannen er kriger."
En gang til.
- "Den mannen er kriger." - Jeg har det.
Ja.
Hør her...
Hvordan sier dere "vakker"?
Hva gjør dere?
Det er varmt, så vi sitter i skyggen.
Jeg er sulten.
Hvordan går det med Danser Med Ulver?
Hva mener du?
Er han lærenem?
Han er veldig lærenem.
Hva trodde du at jeg mente?
Skal du hente vann i dag?
Vi kan holde deg med selskap.
Hvordan fikk du navnet ditt?
Jeg var ikke så gammel
da jeg kom til folket.
Jeg ble satt til å jobbe.
Jeg jobbet hardt hver dag.
Det var en kvinne som ikke likte meg så godt.
Hun sa stygge ting til meg, og noen ganger...
...slo hun meg.
En dag sa hun noe stygt rett i ansiktet på meg,
så jeg slo henne.
Jeg var ikke så stor, men hun falt og ble liggende.
Jeg sto over henne med knyttneven og spurte
om det var noen andre kvinner som ville si stygge ting til meg.
Ingen har plaget meg siden den dagen.
Ikke så rart.
Få se.
Vis meg hvor du slo henne.
Hvorfor er du ikke gift?
- Beklager... - Jeg må gå.
Beklager.
Skal jeg hjelpe deg?
- Snakker du ikke i dag? - Nei.
Noen av ordene dine er sterke, men du lærer fort.
Hva kan jeg fortelle deg i dag?
Jeg vil spørre om Står Med Knyttneve. Hvorfor er hun ikke gift?
Hun sørger.
Jeg er ikke med.
Hvorfor sørger hun?
Hun gråter for en hun har mistet.
Hvem da?
Det er ikke høflig å snakke om de døde.
Men du er ny her, så jeg skal fortelle deg det.
Hun gråter for mannen sin. Han ble drept for kort tid siden.
Det var derfor du fant henne på prærien.
Hvor lenge skal hun gråte?
Sparkende Fugl bestemmer når hun er ferdig.
Det var han som fant henne da hun var liten.
Folk snakker om deg.
Hva sier de?
De er stolte av den medisinen du lager med Danser Med Ulver.
Jeg har såret ham, så jeg må snakke med ham.
Det går ikke. Han har dratt. Han dro i dag morges.
"Jeg elsker Står Med Knyttneve. Danser Med Ulver."
Du har sikkert lurt på hvorfor jeg aldri skriver.
Hei, To Sokker.
Kom igjen.
Bare ta den.
Kom igjen.
Det er lett, To Sokker.
Jeg sørger.
Ingen kan få vite det.
Vi må være forsiktige.
Vi må være forsiktige...
Hva er det?
Trøbbel.
Pawnee'ene er på vei. Rundt 40 eller 50 stykker.
Noen jegere oppdaget dem nord for leiren.
Steinkalv, jeg blir med dere.
De kommer ikke for å stjele hester. De vil ha blod. Hent våpnene dine.
- Det ordner jeg. - Jeg henter dem.
Steinkalv, vent! Jeg har våpen.
Mange rifler.
- På fortet? - Ja.
Det er for langt unna.
Rifler gjør én mann like sterk som to.
Ta med deg en hjelper.
- Jeg tar med Smiler Mye. - Dra.
Bruk den til å skyte med!
Det var vanskelig å vite hva jeg skulle føle.
Jeg hadde aldri opplevd et sånt slag for.
Det hadde ikke noe politisk formål.
Vi slåss ikke om territorium, rikdom eller frihet.
Vi slåss for å beholde vinterforrådet.
For å beskytte kvinner og barn.
Steinkalv var et stort tap.
Men selv ikke de eldste kunne huske en så overlegen seier.
Jeg begynte å se slaget i et nytt lys.
Jeg følte en stolthet som jeg aldri hadde følt for.
Jeg hadde egentlig aldri visst hvem John Dunbar var.
Kanskje ikke navnet hadde noen betydning.
Men da jeg hørte siouxnavnet mitt bli ropt,
visste jeg for første gang hvem jeg egentlig var.
Da vi var unge, skrøt han alltid av hvor modig han var.
Og at han kom til å bli en stor høvding.
Han trodde at han kunne imponere meg.
En gang vi gikk tur på prærien, støtte vi på en liten bøffelflokk.
Og det første han gjorde, var å flykte bort til et tre.
Han ville ha glemt meg
hvis han ikke trengte hjelp til å komme opp i treet.
Vi satt i treet hele dagen, mens en gammel ku sto under...
...og banket hodet mot trestammen.
Hvor skal du? Vi skal spille. Hesterygg har alltid gode spill.
Jeg er trøtt. Hesterygg har vunnet en god rifle av meg.
God natt, og sov god.
Hvor lenge skal Står Med Knytteneve sørge?
Vet ikke.
Håper det ikke varer så lenge.
Har det skjedd noe?
Hun har funnet kjærligheten igjen.
- Hos hvem? - Hvem tror du?
- Si det. - Danser Med Ulver.
Er du sikker?
Når du ser dem sammen, kommer du til å se det.
- Hva sier folk? - De er glade for det.
Er det ingen som er sinte?
Det virker riktig. De er jo hvite, begge to.
Jeg må vel si noe, da.
- Hun er din datter nå. - Jeg vet det.
Slapp av. Du kan ikke forutse alt.
Ikke klå på meg!
Står Med Knyttneve... Sørgetiden din er slutt.
Bare bli sittende.
Folk sier at du vil gifte deg.
Med hvem?
Står Med Knyttneve.
- Det er henne, ikke sant? - Hun sørger.
- Ikke nå lenger. - Det har Sparkende Fugl bestemt.
Har han det?
Hvorfor sitter du her?
Sparkende Fugl sa at jeg skulle vente her.
Det kan ta lang tid. Smiler Mye så ham ri ut på prærien.
Han snakket med seg selv.
Han ble skuffet fordi han var den siste som fikk vite det.
Hva gjør jeg nå?
Du er fattig, og sioux jenter er ikke gratis. Kanskje du ikke kan bli gift.
- Jeg har hesten min. - Det er for mye medisin.
Synes du at hesten min er for mye medisin?
Ja, for en jente.
Vent her. Kanskje vi kan hjelpe deg.
Vent her.
Jeg gjør ikke annet enn å vente!
Hele landsbyen holdt en innsamling for meg.
Gavmildheten deres var overveldende.
Jo mer verdifull gaven var, desto lettere var det gi den bort.
Selv fattige familier ville gi bort dyr som de ikke kunne unnvære.
Det var vanskelig å si nei.
Sorte Sjal var et mysterium.
Hva hun enn tenkte, så ga hun ikke uttrykk for det,
og hun ga meg ingen oppmuntrende ord på veien.
Det kunne godt hende at hele landsbyen gjorde narr av meg,
men jeg var sikker i min sak.
Vind I Håret sa at hvis gavene forsvant i løpet av natta,
hadde frieriet blitt godtatt.
Hele natta lå jeg og tenkte på om jeg hadde gjort noen feil.
Jeg ante ikke hva Sparkende Fugl kom til å bestemme.
Snu deg.
Du ser bra ut.
Mannen som hun sørget over... Han var min beste venn.
Det ante jeg ikke.
Han var en god mann. Det har vært vanskelig for meg å like deg.
Jeg er ikke tankefull, som Sparkende Fugl.
Først ble jeg sint. Jeg fikk ikke svar på spørsmålene mine.
Men nå tror jeg at han døde for at du skulle komme.
Sånn ser jeg på det.
Det er en god dag for meg.
For meg også.
Hvis du vil ha den mannen, så ta hånda hans i din.
Jeg hadde aldri vært gift før. Kanskje alle har det sånn,
men da Sparkende Fugl snakket om hva som var forventet av meg,
kunne jeg bare tenke på henne.
Detaljene i klærne hennes, formene hennes...
Lyset i øynene hennes. De små føttene.
Jeg visste at kjærlighetene ville blomstre mellom oss.
Hørte du hva jeg sa?
Ja.
Bra. Ta henne med inn. Hun er din kvinne nå.
Bra.
Takk.
Adjø.
Danser Med Ulvers dør er lukket. De klarer ikke å lage barn.
Jeg tror ikke at de har noen problemer.
Hvis jeg lukker røykåpningen, kommer de sikkert ut.
Danser Med Ulver, er du der inne?
I dag skal jeg ri langt. Jeg vil gjerne at du skal bli med.
Det er rart å være ute.
Ja, det må det være.
Vi vil gjerne ha et barn.
- Dere vil ikke vente? - Det er ingen grunn til det.
Jeg tenkte på at av alle veiene i livet,
er det én som er viktigst. Det er det sanne menneskets vei.
Jeg tror at du er på den veien, og det er godt å se.
Vi kaller deg Travel Bie.
Folk sier at alle dyr ble født her.
Herfra sprer de seg, og blir føde for alle menneskene.
Selv fiendene våre er enige i at dette er et hellig sted.
Det er stille her.
Vi må vente på dem.
Nei, de har dratt videre for over en uke siden.
Vi gir hestene vann og rir hjem.
Du spør ofte om de hvite menneskene.
Du vil vite hvor mange flere som vil komme.
Det kommer mange, min venn. Flere enn vi kan telle.
Hvor mange?
Som stjernene.
Jeg er bekymret for siouxfolkets framtid.
Vi må si det til Ti Bjørner.
Mennene som brukte dem, kom hit på min bestefars bestefars tid.
Til slutt drev vi dem bort. Seinere kom meksikanerne.
I min tid har det vært texanerne. De var som alle de andre.
De tok uten å be om lov.
Vet ikke om vi er forberedt på alle disse menneskene.
Men jeg tror at du har rett. De vil fortsette å komme.
Når jeg tenker på det, kikker jeg på denne hjelmen.
Landet vårt er det eneste vi har, og vi vil slåss for å bevare det.
I morgen bryter vi opp og drar til vinterleiren.
Har du alt fra soldatenes fort?
Ja. Det er ingenting for meg der.
Det er bra.
Dagboka mi.
Vent!
Boka er som et spor. Alle kan følge det.
Jeg har skrevet alt om livet mitt her. Jeg må ha tak i den.
Vi kan ikke vente på deg.
Jeg tar dere igjen.
Rødhuder!
Bli liggende.
Herregud!
Så så...
Det har skjedd noe. Danser Med Ulver kommer ikke.
Han må ha fått problemer.
Velg to bra menn og send dem tilbake til soldatfortet.
Spivey.
- Spivey. - Ja, sersjant?
Si til majoren at han er våken.
Få ræva i gir.
Du fikk deg litt av en blåveis.
Snakker han engelsk?
Vet ikke, sir.
Snakker du engelsk?
Ut med språket!
Jeg snakker engelsk.
Hvem er du?
Løytnant John J. Dunbar. Dette er min post.
Hvorfor er du kledd sånn?
Jeg kom fra Fort Hays forrige april, men det var ingen her.
Kan du bevise det?
Jeg har en dagbok på rommet mitt. Ordrene mine står der.
Spivey, du og Edwards kom først. Fant dere en dagbok?
Vi fant ingenting.
- Hvor er Edwards? - Utenfor.
Han fant heller ikke noe.
Du ble rødhud, ikke sant?
Ikke sant?
Hva sa du at du het?
Dunbar.
D U N B A R, John.
Du sier at du er offiser.
- Har dere lest ordrene mine? - Nei.
- De står i dagboka mi. - Det er verken ordrer eller dagbok.
Hvorfor er du ikke i uniform?
Jeg må slå lens.
- Sersjant, hjelp ham. - Ja, sir.
Kom igjen.
Han ser hvit ut.
Han sier at han er offiser.
Skal vi gjøre honnør eller skyte ham?
Se forover.
Se forover, sa jeg!
Hvorfor er du ikke i uniform?
- Hva gjør hæren her ute? - Løytnanten spurte deg om noe.
Bauer!
Ordrene våre er...
...å pågripe fiender, ta tilbake tyvegods
og befri hvite fanger.
- Det er ingen fiender her. - Det skal vi avgjøre selv.
Hvis du følger oss til leirene, kan oppførselen din bli revurdert.
Hvilken oppførsel?
Din status som forræder kan endres hvis du samarbeider med hæren.
Dere har ingenting å gjøre her ute.
Er du villig til å samarbeide?
Ut med språket!
Jeg er Danser Med Ulver.
Jeg har ingenting å si til dere.
Det er bortkastet å snakke med dere.
Få noen til å følge ham ned til elva.
La ham vaske ansiktet.
Ikke du, Spivey.
Løytnant!
Majoren vil snakke med deg.
Spivey!
- Spivey, har du noe papir? - Det raker ikke deg!
- Gi meg noe, din dass! - Kan du lese?
Nei, hva så? Det kan ikke du heller. Gi meg litt papir.
- Få litt papir! - Ålreit, ta det med ro.
Bauer!
Bare spis, rødhud.
Din dritt...!
Det er greit.
Han blir bare mer sulten. Men det gjør kanskje ikke noe.
De skal sende deg tilbake til Hays,
og når du kommer dit, henger de deg.
La ham være.
- Spivey, hva er det? - Den følger etter oss.
Jeg skyter den.
Du bommet.
- Nå er det min tur. - Jeg så den først.
Det dumme jævelen flytter seg ikke engang.
- Nå er det min tur. - Skyt den!
Skyt den, da! Den rører seg ikke!
Han kunne ha drept deg.
Jeg traff den!
Den satt.
Din jævel! Kom deg opp!
Spivey! Hvis du rører ham igjen, så legger jeg deg i jern!
Kom tilbake!
Faen ta!
Vi drar videre.
Jeg ser ingen.
Indianere!
Bauer!
Danser Med Ulver er stille for tiden.
Er han tung til sinns?
Å drepe soldatene ved elva...
...var godt.
Jeg hadde ikke noe imot å drepe dem.
Men nå hater soldatene meg mer enn de hater noen andre.
De sier at jeg er en forræder.
De kommer til å lete etter meg.
Og når de finner meg, finner de dere også.
Jeg tror at det ville vært klokt å flytte leiren.
Jeg må forlate dere.
Jeg må snakke med noen som vil lytte.
Stille. Jeg får vondt ørene av deg.
La oss være alene.
Du er den eneste hvite mannen jeg har kjent.
Jeg har tenkt mye på deg. Mer enn du aner.
Men jeg tror at du tar feil.
Den mannen som soldatene leter etter, fins ikke lenger.
Nå fins bare siouxen Danser Med Ulver.
La oss røyke sammen et øyeblikk.
For Ti Bjørner varte alt lenger enn et øyeblikk.
Alt han gjorde hadde et formål. Han ville at jeg skulle bli.
Men jeg var sikker i min sak.
Jeg ville blitt hærens unnskyldning for å finne dette stedet.
Jeg prøvde å overbevise ham om å flytte leiren,
men han bare smilte og snakket om livets enkle gleder.
I hans alder er et varmt bål bedre enn noe annet.
Ti Bjørner var en usedvanlig mann.
Har du ikke noe å si?
Hva kan jeg si?
Si hva du tenker på.
Du har bestemt deg.
Min plass er hos deg. Jeg blir med.
- Er du ikke redd? - Nei.
Jeg sa til Ti Bjørner at vi drar når snøen har gitt seg.
Har du sagt det til alle?
Ikke alle.
Ta det med ro.
Er du...
...ferdig med pipa di?
Fin pipe.
Hvordan er den å røyke?
Jeg har aldri røyket den.
Vi er kommet langt, du og jeg.
Jeg skal aldri glemme deg.
Danser Med Ulver!
Jeg er Vind I Håret!
Ser du at jeg er din venn?
Ser du at jeg alltid vil være din venn?
Danser Med Ulver!
13 år seinere, da landet deres var ødelagt og bøflene borte,
overga den siste sioux stammen seg til de hvite
ved Fort Robinson, Nebraska.
Præriens stolte hestekultur var borte.
Og de amerikanske nybyggerne var snart en saga blott.